Durum

= Durum (druid lover) Drest = Durum vokste opp i en stor dverge familie med sterke tradisjoner innenfor handel. Familien har sterke tradisjoner og stort ansvar for omsetting av våpen, metaller og edelstener. Naturligvis innebærer dette også at de er viktige med tanke å diplomatiske linjer med omgivelsene

Durum følte seg heldig å fikk tidlig være med på turer i forbindelse med handel ut fra hulene og til den åpne lyse verden. Denne verden fasinerte Durum, men da ikke knyttet til det som var forventet med verdier og potensialet. Han så den fantastiske naturen og dyrene som en helhet. Durmin utviste naturligvis ikke de store evnene knyttet til forhandlinger og diplomati, da dette ikke var av interesse. Familien bestemte derfor at han skulle følge den religiøse retningen og bli en av de viktige prestene knyttet til handel. Durum har under hele opplæringen protestert og diskutert uten at det har ført til noe. Hans stadige henvisninger til balanse i naturen og viktigheten av natur har ledet til mange gode lattere. Durum føler at omgivelsen ikke respekterer hans forståelse av verden og sliter veldig med dette. For å toppe det begynte mange etter hvert å kalle han for druid lover

Dette kalle navnet utløste gradvis en ny tanke hos Durum, og forsterket egentlig bare hans følelse og tanke om hva han egentlig ville. Dermed har han valgt våpen og armor som bryter med tradisjoner innenfor dverge verden. Disse valgene har forsterket hans følelse av å stå utenfor og være sær. Med tiden har derfor Durum utviklet sine særheter, hvor han ofte trekker seg inn i seg selv og betrakter verden. Omgivelsene oppfatter derfor Durum som en meget ubestemmelig person.

Durum stiller seg opp og står for sine meninger knyttet til sine valg av quaterstaff og hide armor, naturligvis da argumentert ut fra naturen. Ellers betrakter han verden fra en tilbake trukket rolle og med en mine som avslører lite. Naturligvis utenom utbruddene når noen skal skade naturen da. Per nå er Durum en ganske forvirret person som har forstått at han egentlig ikke er en verdig prest. Og som har en helt annen drøm i livet sitt, den egentlig drømmen er å bli druid

Durum hadde en kort intens periode sammen med den merkelige gruppen, hvor Sid tydeligvis var definer leder. Uten at Durum kunne se noen logisk grunn til dette. De startet med å ordne opp med Ogre problemet og Durum følte da egentlig at ting var greit og ryddig. Så kom de til Redkeep og da ble det masse rot. Han forsto behovet i første omgang for å sikre lederskapet, men alt rundt ble bare trist og leit for Durum. Og jo mer han snakket jo mer frustrert ble Sid, spå det ble bare ikke bra uansett. Etter hardt arbeid endten han opp som en «gartner» alle kun le av.

Durum spaserte i hagen utenfor Redkeep etter å ha gitt stakkars Drake den forgiftede blomsten. Han kjente et håp om at det var Sid eller Tanvory det var til. Det var en trist og melankolsk følelse, da han tross alt kort tid tidligere hadde trodd byen ble ledet av positive krefter. Istedet hadde han oppdaget at Sid var en herske syk personlighet som brukte det meste av tiden sin til å herse med stakkars Drake og andre som han ikke likte. Durum følte han selv, hadde bidratt aktivt og konstruktivt for å finne forræderne, men Sid var mest opptatt av alt annet. Tanvory virket ute av stand til å lede eller gjøre annet enn å utføre oppdrag på vegne av Sid

Jo mer Durum filosoferte jo tydeligere forsto han at nå sto landet og realmet ovenfor tre onde krefter. Dragen var naturligvis en av de, den udødehæren og en, men trist nok var lederne i Redkeep den siste. Han skulle ikke forstyrre balansen enda, men når kampen mot de udøde var over, var det nok tid for å ta tak i situasjonen i Redkeep. Han måtte bare vente, men da var det også nå tid for å forlate Redkeep nå. Før han reiste satte han seg i skyggene og spikket på en stor trebit, som han hadde kuttet ut. Han formet den med hardt arbeid til en kamel. Satte seg så ned og skrev en lapp, som han festet til kamelen. Han kjente da en sterk kraft våknet i han, og det føltes som sjelen hans endret seg og ble trukket over i en Hauk. Hauken lettet og fløy elegant rundt Redkeep, før den siktet seg inn på et vindu og føy inn. Han kjente med engang han kom inn i rommet den ekle lukten av Sid, men tvang seg til å gjennomføre planen sin. Den ekle følelsen ble svakere da han skled ut av formen og igjen ble Durum i Dverge form. Han plasserte rolig kamelen på skrivepulten til Sid, tenkte over hva som sto på lappen og nikket før han festet tauet og klatret ut vinduet igjen. Nå hastet det å komme seg bort, men han måtte frem til fronten for å kjempe nå. Bare han klarte å komme seg frem og holde seg skjult under kampen skulle dette gå bra. Selvfølgelig var det skummelt at han på lappen til Sid hadde skrevet at når Sid eller Tanvory neste gang så en kamel, kunne de være sikre på at deres triste onde liv var over. Men samtidig viste han at det var en riktig vurdering, det ville gjøre at verden igjen kom nærmere den naturlige balansen. Dragen var tross alt et mer naturlig element en disse triste sjelene